Досега в „Живите мъртви“...
Иска да отидем в техния лагер.
Какво е това място? - Имаме възобновяеми ресурси.
Трябват ни хора, които са живели навън.
Оръжията са си ваши, но вътре ще ги съхраняваме ние.
Дала си работа на всички. - Това е част от реда тук.
Това място ще ни направи слаби. - Тук ще се получи.
А ако на тях не им изнася, просто ще им вземем мястото.
Няма проблем, обикновено съм будна.
В продължение на седем години отварях кафенето всяка сутрин.
Привързваме се към разни неща, които вече не използваме.
Все още си нося мобилния телефон.
Някой ден ще иззвъни и ще ми изкара акъла.
Ако удариш някой глиган, ще ми дадеш ли единия бут?
За да направя прошуто.
Преди да започне всичко, сушах месо в мазето си.
Правя и страхотна туршия. - Разбира се, Оливия.
Благодаря.
Ела да ме вземеш.
АНДРЮ ЛИНКЪЛН НОРМАН РИЙДЪС
СТИВЪН ЮН ЛОРЪН КОАН
ЧАНДЛЪР РИГС ДАНЕЙ ГУРИРА
МЕЛИСА МАКБРАЙД МАЙКЪЛ ГУДЛИЦ
ЕМИЛИ КИНИ ЧАД Л. КОЛМАН
Адаптация ФРАНК ДАРАБОНТ
ЖИВИТЕ МЪРТВИ V 13. Забрави
Не го виждам, но приближава. Само един е.
Няма да се бавим тук.
Какво мислите? - Ще влезем, когато е празно.
Как? През нощта е заключено. - Ще отворя резето на прозореца.
Резе? - А ако някой го заключи?
След два дни ще опитаме отново.
Приближава се.
Рано или късно ще се наложи. В момента не ни наблюдават.
Не се тревожат, че излизаме.
Може да ни потрябва, може би не. - Ще ни потрябва, каквото и да стане.
Тези са най-големите късметлии. И късметът им се увеличава.
Защо? - Защото ние сме тук.
Имат два сандъка с 9-милиметрови ругери и „Кел-тек“.
Просто си стоят, не ги използват. Няма да разберат, че ги няма.
Но някой вече има пистолет.
Искам и другите да опитат.
Ти също.
Ще си траем. Само ние. Идва.
Оставете. - Почакай.
Казахме, че излизам да стрелям. Трябваше да изпразня пълнителя.
Добре, че се появи. - Трябва да се връщаме.
Ще дръпнеш резето и ще изберем подходящ момент.
Ние нямаме нужда от късмет.
Какво е това, по дяволите?
Това буква „W“ ли е?
Да.
Не знам дали не е някакъв номер - да повери властта на непознати.
Властта да разтърваваме хулигани.
Ако беше само това, щеше да назначи и Деръл.
Не знам дали е заради нас или заради тях.
Или Диана се опитва да се отърве и от нас и от тях.
Кара ни да облечем униформите и после хората да ни видят.
Това би бил умен номер.
А тя изглежда умна.
Умно спрямо преди или спрямо сега?
Това е настоящето.
Покажи се! Веднага!
Можеш да различаваш бродещите от хората по звука?
А можеш ли да различаваш добрите от лошите?
На Рик не му се удава особено. - Разликата не е много голяма.
Така ли приемаш своите хора? - Защо ме следиш?
Не знаех, че те следя. Излязох на лов за зайци.
Знам защо ти си излязъл.
Може ли да се присъединя?
Не изоставай. И се движи тихо.
Ще служиш и защитаваш.
Ще патрулираш, ще обхождаш стената, ще пазиш децата.
Ако има спор, ще го разрешаваш. И хората ще те слушат.
Защото носим полицейски якета? - Защото те вярват в това.
Защото аз им казвам да го правят.
Преди тук е живеел полицай.
Имахме якетата и аз исках да бъде официално.
И вече е официално. Един ден ще има правителство.
Затова искам Маги да работи с мен.
Ще има полицейска служба и искам вие да я започнете.
Ще имаме жизнено общество, с производство, търговия,
цивилизация.
Истински животи.
Може да са коне и дъскорезници, но какво?
Звучи ли ти като безсмислица?
Не.
Може ли да обсъдим сигурността?
Трябва да има постоянен патрул край стените.
Не само да търсят повреди, но и следи дали някой се е качвал.
Човек може да се качи по подпорите.
Аз бих го направил. Сега хората са истинската заплаха.
Рик, знам, че мислиш, че трябва да сме въоръжени.
Но не мога да го направя.
Няма проблем. Ако направим тези промени, няма да се налага.
Извинете.
Искам да бъда от наблюдателите на кулата.
В кулата няма наблюдатели. - По-рано там видяхме някого.
Там има една празна пушка, синът ми Спенсър я сложи.
Понякога изпраща някого там, но рядко.
Просто не се е налагало.
Трябва ни наблюдател на кулата незабавно и денонощно.
Само така ще видим, ако някой идва. - Добре, ще определим смени.
Аз ще взема колкото е възможно повече смени.
Защо?
Саша е сред най-добрите ни стрелци. Може да се справи.
Днес ще изпратя Спенсър.
Ще обмисля ти да бъдеш основният ни наблюдател,
но искам нещо в замяна.
Организирам прием за довечера,
за всички вас, вкъщи.
Искам да дойдеш. - Защо?
Ела довечера. Тогава ще го обсъдим.
Пюре от зелен боб, какао и малко подсладител.
Преди да се случи това, бих го изяла, честно.
Това са протеини, и засища. - Звучи вкусно.
Трябва да помоля Рик да ми помогне за довечера.
Ако ти трябва нещо, само кажи. - Добре, благодаря.
Чул си за партито. - Всички ще бъдат там.
Така е.
Значи довечера. - Ще мога да се измъкна.
Оръжейната е точно до Диана. Аз ще те прикривам.
Хората ще се чудят къде е новият полицай или бащата на Карл.
Не можем да използваме Деръл. Наблюдават го на всяка крачка.
Няма нищо. Знаеш ли кое му е хубавото тук?
Отново мога да бъда невидима.
Опитвам се да го уловя от месеци, и да го прибера вътре.
Казва се Бътънс.
Едно хлапе го видя да тича край оградата.
И му измисли това име.
Не бях го виждал скоро. Опасявах се, че е твърде късно.
Винаги щом го доближим с Ерик, той се стряска и бяга.
Правил ли си го преди? - Други от групата.
Но конете не бяха толкова диви.
Колкото по-дълго са били навън, толкова повече стават каквито са били.
Няма да те нараня.
Ела, момче.
Продължавай да пасеш.
Добро момче.
Преди си имал собственик, нали?
А сега сам си си собственик.
Идват!
Хайде.
Сменила си ябълковото пюре с яйца? Това ще промени живота ми.
Ако си остане между мен и теб. Това е тайната на тези сладки.
Сериозно? - Да.
Момичетата трябва да имат тайни. - Ще я отнеса в гроба си.
За шоколада ще бъде трудно. - Наистина ли имате?
Мога да ти отпусна само четвърт. - Това ще свърши работа.
Оливия, ще ни трябва оръжие. - Не е ли късно?
Шефката иска да проверим подпорите преди партито.
Елате отзад. Керъл, вземи каквото ти трябва.
Шоколадът е във фризера. - Добре.
Страхувате ли се от оръжия? - Не, аз...
Носех пистолет и пушка,
докато бяхме навън, но не съм специалистка.
Поне не и с такива.
Аз съм Тобин.
Ако желаете, ще ми бъде приятно да ви науча.
Безопасността никога не е излишна.
Ще ми бъде приятно. Благодаря, Тобин.
Благодаря, Оливия.
Яздиш ли кон? - Карам мотор.
Значи не ти трябват десет скорости.
Знам, че се чувстваш като аутсайдер.
Но вината не е твоя.
На Ерик и мен все още гледат като на аутсайдери в много отношения.
Чували сме доста добронамерени
и изумително обидни неща
от хора, които иначе са мили.
Но хората са си хора.
Колкото повече се страхуват, толкова по-глупави стават.
Страхът смалява мозъка.
Страхуват се от теб и мен по различни причини.
От мен се страхуват по-малко, защото ме познават.
Всеки ден все по-малко.
Затова трябва да им позволиш да те опознаят.
Трябва да отидеш на партито. - Нямам какво да доказвам.
Срещал съм много лоши хора навън, извършвали всякакви гадости.
Те не се страхуваха от нищо.
Напротив.
Добре дошли.
Много се радвам да ви видя. Здрасти, Карл. Благодаря, че дойдохте.
Нея нямах възможност да я интервюирам.
Завиждам й. - Защо?
Защото ще види в какво ще се превърне това място. Влизайте.
Не съм много сигурен.
Имат бира.
Ще се опитам.
Ти си Рик. - Рик, това е съпругът ми Редж.
Ти си забележителен човек. - В какъв смисъл?
Изгледах касетите. Всичките.
Какви неща говорят хората за теб, какви неща си направил за тях.
Нали ти си построил онази стена? - Да, аз, с помощ.
С много помощ. Тя си е невероятно постижение.
Но е само стена.
14 живота на този свят? Мисля, че си много пред мен.
Но в момента сме зад стената. Да приемем, че сте наравно.
Радвам се, че си тук. Вземи си чаша.
Няма нужда. - Не трябва.
Точно така.
Добре дошъл. - Благодаря.
Трябва да побързаме, обградили са го.
Аз поемам далечните.
Благодаря.
Аз ще мина отдясно.
Давай.
Все ни бягаше.
Опитвал си се да му помогнеш.
Хей, добре ли си?
Да.
Просто не си падам по това.
Мисля да си тръгвам. - Не, няма да се чупиш.
Заедно сме в това, човече. - Тук си с нас.
Тук си с близки.
Хайде.
Деръл. - Мислех, че ще ходиш на партито.
Не, изобщо нямах намерение - заради крака на Ерик, слава богу.
Тогава защо ми каза да отида? - Казах да опиташ, и ти опита.
Това е по-важното.
Хубаво. - Влез при нас.
Ще вечеряме.
Ела, имаме страхотни спагети.
Ето я и нея, значи няма никой...
Ще дойда с теб. - Не забравяй...
Ти си невидима.
Рик, това е Пийт, моят съпруг. - Приятно ми е да се запознаем.
Исках да ти благодаря, че стана наш полицай.
Ако продължим така, ще ни трябват още. - Надявам се.
Ела до кабинета ми идната седмица. Ще те прегледам.
Първо трябваше да ти кажа, че съм лекар.
Все пак беше мило. - Ще отида за още по едно.
Мога аз да отида. - Не, аз отивам.
Забавляваш ли се?
Да.
Това е малко глупав въпрос. - Не.
Гледката тук е доста приятна.
Ами?
Да, огледай се.
Обикновен живот, както преди.
Е, не е както преди. - Не.
Да, не е.
Искам да кажа, че е по-добре. Не навън, а тук.
Всеки го е преживял някак.
Всеки.
И много неща вече ги няма.
Но също така и много гадости.
Всички имат различно минало, идват от различни места.
Иначе дори нямаше да се познават.
А сега са чест от живота един на друг.
Всички имат общ живот.
Просто казвам, че всички загубихме много,
но и получихме нещо в замяна.
Не е достатъчно, но е нещо.
Не, наравно бяхме.
И ти видя, нали?
Да, гледката е много приятна.
Мамо, сладките свършиха.
Аз познавам жената, която ги прави. Тя ми е близка приятелка.
Може би ще успея да я убедя да направи една тава само за теб.
Мамо, той няма печат.
Искаш ли печат? - Разбира се.
Вече официално си един от нас.
Сам, недей да тичаш.
Пак ще се видим.
Опитваш да се измъкнеш, а? Мога да се престоря, че не съм успял.
Аз съм Саша.
Аз съм Спенсър, Диана ми е майка. - Майка ти... изглежда мила.
Ако се движим заедно, ще се погрижа г-жа Нюдермайер да не те докопа.
Тя наистина обича да говори колко иска машина за спагети.
Не искаш да я слушаш. - Извини ме.
Благодаря.
Когато си навън на обиколка, ако случайно попаднеш на магазин,
г-жа Нюдермайер много иска да има машина за спагети.
Наистина ни се иска да престане да говори за това.
Имаме цели сандъци със спагети, но тя си е наумила, че иска.
Според мен просто се чуди за какво да говори,
така че, ако намериш някоя, наистина ще бъде много...
Мислех, че е решено. Не си ли го питал все още?
Какво да ме пита?
В къщата заварих тази рамка, както и части и оборудване.
Някой, който е живеел тук, ги е правел.
Това са твърде много части. - Когато правех обиколки,
събирах частите, които намирах - не знаех какво ще ми трябва.
Мислех, че ще се науча как да го сглобя,
но имам чувството, че ти вече знаеш как.
Освен това...
На теб ще ти трябва мотор.
Защо?
Аз казах на Диана да не ти дава работа,
защото мисля, че имам подходяща за теб.
Бих искал ти да вербуваш хора за Александрия.
Не искам Ерик да рискува живота си повече.
И искаш аз да рискувам моя? - Да, защото ти знаеш какво правиш.
Ти се справяш добре навън. Но мястото ти не е навън.
Знам, че се свиква трудно с отношението на хората.
А вече разбирам и това, че понякога имаш нужда да си навън.
И при мен е така.
Но основната причина да искам ти да ми помагаш да вербувам,
е защото ти знаеш каква е разликата
между добрите и лошите хора.
Нямам какво друго да правя.
Благодаря.
Ще ви наловя зайци. - Чудесно.
Виждам, че вече ползваш друг меч.
Да.
Който нож вади, от нож умира...
или си боцка картофки с него.
Моли се да не се налага да го използваш отново.
И се моли да не свикнеш да не се налага да го използваш.
Тежи ти... дори и когато не е на гърба ти.
Колко бири си изпил?
Аз съм едър мъж.
И затова изпих доста бири.
И знаеш ли какво?
С тази своя смела постъпка аз осъзнах,
че нещата се развиха доста добре за мен.
А за теб?
Ти какво направи?
Облякох тази рокля.
Опитай отново.
Какво правиш?
Сам, какво правиш тук? - Последвах те.
Помислих, че идваш да правиш сладки, но ти дойде тук.
Мога да направя още.
Цяла тава, само за теб. Искаш ли?
Да. Да, моля.
Но искам да пазиш в тайна, че съм идвала тук.
Но аз трябва да кажа на майка ми. Аз й казвам всичко.
Не трябва да казваш на никого, особено на майка си.
Защото, ако го направиш, някоя сутрин ще се събудиш...
И няма да бъдеш в леглото си. - Къде ще бъда?
Ще бъдеш отвъд стените,
много, много далеч,
завързан за едно дърво.
И само ще крещиш и крещиш, защото ще умираш от страх.
Никой няма да дойде на помощ,
защото никой няма да те чуе.
Е, нещо ще те чуе.
Чудовищата ще дойдат. Онези отвън.
И няма да можеш да избягаш, когато дойдат за теб.
И ще те разкъсат и изядат, докато все още си жив.
И ще можеш да усещаш всичко.
А след това никой няма да разбере какво се е случило с теб.
Или можеш да ми обещаеш да не казваш на никого
какво си видял тук и нищо няма да ти се случи.
И ще получиш сладки.
Много сладки.
Мисля, че знам кое трябва да избереш.
И това е хубава гледка, нали?
Отдавна не съм гушкала бебе.
Тя и Карл...
те са причината още да съм жив.
И разбирам какво ми каза по-рано.
Какво?
Че тук не е толкова лошо.
Искаш ли да я вземеш? - Да.
Саша, ела при нас. Обещавам, че само ще слушаш.
Ела.
Добре.
Боже, не знам защо е толкова бавна - имаме само едно копие,
а идеята на литературния клуб е всички да я прочетем.
Все се надявам да открием зъболекар. - Много по-вкусна е прясна.
Саша, кое е любимото ти ястие? Аз ще ти го приготвя.
Правя го за всички новодошли. - Не знам.
Разбира се, че знаеш. Всеки има любимо. Кое е твоето?
Каквото искаш. Притеснявам се да не направя нещо, което не обичаш.
Притесняваш ли се?
Това ли те притеснява?
Опитвам се да разбера какво има.
Какво точно.
Това...
Това не е истинско. - Саша, ти си преживяла много.
И аз го приемам, но това, което каза...
Е голяма глупост.
Избери. - Мислих за това.
Трябват ли ни наистина?
Ако нещата се прецакат, ясно. Ще направим каквото е нужно.
Но за тази работа не ни трябват. - В момента не ни трябват.
Искаше да се опитам, нали?
Готов съм.
Превод и субтитри ПЕТЪР ХАРАЛАНОВ
© TRANSLATOR'S HEAVEN MMXV http://subs.sab.bz